Číslo čtyři bohužel žije
![ja-jsem-cislo-ctyri-perex](http://www.nekultura.cz/images/2011/film/duben/ja-jsem-cislo-ctyri-perex.jpg)
Mladý superman má bráchu Alexe Pettyfera alias Johna Smithe! Buďme rádi za něho, že už se nebude na té americké střední cítit tak sám. Pro diváky s voskovými hrdiny ze vzdálené planety však nepřichází ani tak málo jako nenáročná zábava. Osvědčená produkce Michaela Baye (Texaský masakr motorovou pilou, Transformers, Pátek třináctého a další) evidentně sázela na navázání na obrovský kasovní úspěch Stmívání. Ani teenageři prahnoucí po nových vzorech však nebudou z kina odcházet uspokojeni. Můžete si říct, nepodařených filmů je v kině pořád dost. Proč je tedy Jsem číslo čtyři taková neodpustitelná zrada na divákovi?
![ja-jsem-cislo-ctyri-1](http://www.nekultura.cz/images/2011/film/duben/ja-jsem-cislo-ctyri-1.jpg)
Důvod první: Očekávání na základě Stmívání Škoda peněz by byla škoda zmiňovat, vždyť se již plýtvalo na různé hrůzné… ale přece, co by dali čeští tvůrci za 60 milionů dolarů na jeden film! Přesně tolik totiž stála sci-fi Jsem číslo čtyři. První Stmívání stálo producenty jen 36 milionů a celosvětově vydělalo více než desetinásobek. V kontextu hollywoodské produkce, kde již není výjimkou překročení hranice sta milionů, není ani jedna položka nijak závratná. Celá sága Stmívání tedy za relativně malý peníz znamenala obrovské finanční zúročení. Bylo proto jen otázkou času, kdy se někdo pokusí oslovit stejnou cílovou skupinu a svézt se na křehkých duších zmatených puberťáků a skrze nejisté vzory je trochu oškubat. Je tu ovšem háček. Číslo čtyři, na rozdíl od Stmívání, které uspělo díky silnému příběhu a dobře vybraným hlavním představitelům, nemá v podstatě co nabídnout.
Ke srovnání těchto dvou snímků vybízí i další okamžik. Stmívání uspělo nejen díky své filmové podobě, ale i díky obrovskému úspěchu své knižní předlohy, která se stala bestsellerem hned po vydání v roce 2005. Tvůrci Čísla čtyři se snažili využít tuto vyzkoušenou tie-in strategii také, proto filmu bezprostředně předcházela kniha vydaná v roce 2010. Ta se stejně jako Stmívání umístila po dobu 7 týdnů na prvním místě na seznamu nejlépe prodávaných knih pro mládež časopisu New York Times. Základna pro kasovní úspěch byla pevně postavena. Už to stačilo jen dobře natočit.
Důvod druhý:
Očekávání na základě režiséra Že se jedná o snímek se
zacílením na teenagery, bylo jasné již z traileru. Režisér D. J. Caruso
měl za sebou navíc již několik zkušeností se žánrovými podívanými se
stejným zacílením. Nejzdařilejším počinem byl thriller Disturbia z roku
2007, kde přes lehce předvídatelné zvraty byla skvěle vystavěná gradace
napětí, podtržená uvěřitelnými hereckými výkony mladých hvězdiček.
Jsem číslo čtyři bohužel nedisponuje ani jedním. Opravdu neoriginální
námět à la Superman o chlapci z vesmíru, který přes své důležité
poslání řeší i pozemské problémy (převážně na americké střední),
je již dosti ohraná písnička. Není to však vina jen námětu, že celkové
vyznění filmu je nemastné, neslané, na úrovni americké televizní
produkce. Zásadní nedostatek se skrývá již v hlavních hrdinech a jejich
hereckém ztvárnění, na nichž měla být popularita filmu hlavně
vystavěna. Voskový vzhled všech hlavních představitelů měla být
pravděpodobně alternativa k „temnému“ Stmívání. Detailněji
nerozpracované vztahy v prostředí školy, na které je jinak kladen velký
důraz, strhávají opět ke zdání, že se jedná jen o pilotní film
k novému seriálu. Jednotlivé postavy jsou tak klišovité figuríny, že
snad aspirují na to, stát se archetypy amerického středního školství.
Roztleskávačka přeběhnuvší na stranu intelektuálního samotářství,
fotbalisti, kteří šikanují celou školu, i slabý jedinec, kterého (jak
jinak) zachraňuje náš mladý superman, protože je duše čistá, jsou od
prvního okamžiku naprosto čitelní a neskrývají jediný rys
uvěřitelnosti.
Důvod třetí:
Očekávání akce Pokud na tento druh filmu nemá smysl jít
kvůli hlavním hrdinům, nezbývá, než v sobě probudit touhu po krvi a jít
se pokochat nějakým vesmírným masakrem. Jaké zklamání, když se na
obrazovce poprvé objeví úhlavní nepřátelé našeho Johnyho. Zástupci
pustošící vesmírné rasy vypadají jako mladší bráchové Lorda Sitha,
kterým ještě nenarostly růžky. A bohužel se tak i chovají. Přes snahu
vypadat nenápadně si občas nemůžou odpustit děsit lidská mláďata
chabým bu bu. Ani s efekty si tvůrci hlavu nelámali. Hrdinova moc se
nezmohla na víc než na pár halogenových zářivek, kterými ovšem všechny
jistě přemůže.
Kdyby někomu byly tyto tři nejevidentnější důvody zklamání málo, doporučuji zajít do kina, určitě objevíte i další. Přestože asi nejzklamanější budou čeští teenageři, kteří viděli světlo naděje, že jejich život se zase trochu rozzáří kvůli pár mimozemšťanům, jako se tak stalo díky partě upírů, i my ostatní si musíme trochu povzdechnout, proč nám Jsem číslo čtyři do české distribuce vůbec posílali, když by ušetřený čas mohl být zaplněn třeba krásným zíráním do zdi.
Jsem číslo
čtyři (I am number four, USA, 2011)
Režie: D. J. Caruso
Scénář: Alfred Gough, Miles Millar, Marti Noxon
Kamera: Guillermo Navarro
Střih: Vince Filippone, Jim Page
Hudba: Trevor Rabin
Produkce: Michael Bay
Hrají: Alex Pettyfer, Timothy Olyphant, Teresa Palmer, Dianna
Agron, Callan McAuliffe, Kevin Durand, Judith Hoag a další.